Released on www.DanishBits.org
Afrikas mittpunkt.
Mitt i en fem miljoner kvadrat- kilometer stor tropisk regnskog.
Vid första anblicken tycks den övergiven och kusligt stilla-
-allt annat än välkomnande.
Men här finns faktiskt en större art- rikedom än nån annanstans i Afrika.
Och här måste alla djur gripa tillfället i flykten.
Konkurrensen är stenhård.
Till och med träden strider om utrymmet-
-med hjälp av taggar och giftig sav.
Här måste allt levande slåss för sitt utrymme.
Så vacker!
Men blomman är egennyttig och lockar djur att ingå ett samarbete.
Gaddlösa bin. De måste vara flitiga.
Skogsblommorna ransonerar sin nektar-
- och tvingar varje bi att besöka och pollinera tusen blommor om dagen.
Men det är mödan värt.
Bina behöver nektarn för att göra honung i sina förrådsceller.
Honungen är ytterst värdefull och de gömmer den under barken på ett träd.
Men de har blivit avslöjade.
Man kan inte gömma nånting i den här skogen.
Schimpanser älskar honung.
Hon verkar inte tänka på faran. Om hon ramlar kan hon slå ihjäl sig.
Men hon behöver en större pinne.
Det är bara schimpanser som kan ta sig in i de gaddlösa binas samhällen.
Schimpanser är intelligenta men föds inte med förmågan att bruka redskap.
Ungar som den här måste titta på hur de äldre gör.
Hon använder det ena redskapet efter det andra för att komma åt honungen-
- och på bara några minuter har hon förstört åratals arbete för bina.
I regnskogen går ingenting säkert.
Här i Kongo kan det finnas upp till 500 träd per tunnland.
I kampen om utrymme kan de växa sig över 60 meter höga på bara 20 år.
I en sån här dal kan det finnas upp till tusen olika sorters träd.
Trädkronorna snuddar knappt vid varandra.
Träden tycks respektera sina grannars utrymme.
Men när de små plantorna gror nere på marken är de inte lika återhållsamma.
De nya generationerna bekämpar varann-
- i strider som syns tydligare om man spelar filmen fort.
De behöver ljus för att överleva-
- och de klämmer, krossar och bryter av varandra för att nå det.
Lite solljus tränger igenom de täta trädkronorna-
- så att några skugglevande växter kan blomma nära marken.
Här nere finns det även djur som vill ha solljus.
Skogens största rovdjur:
En klippytonhona.
Hon är 5 meter lång, väger 100 kilo-
- och har 4 000 muskler som hon klämmer ihjäl sina byten med.
Men just nu är det inte föda hon behöver - utan värme.
Hon hittar en plats där solstrålarna faktiskt når ner till marken-
-och lägger sig för att sola.
Hon är växelvarm, så det är bara så här hon kan höja kroppstemperaturen.
Men nu börjar hon bli väldigt varm, över tio grader varmare än normalt.
Vid fyrtio grader kan hon dö.
Då slingrar hon i väg.
Hon försvinner ner under jord.
Det här är hennes bo och det är fullt av enorma ägg.
För att äggen ska utvecklas normalt måste de hålla drygt 30 grader.
I den här filmtunneln virar hon var- samt sin upphettade kropp runt äggen-
-och värmer dem med sin solvarma hud.
Så här har hon gjort varenda dag i tre månader.
Att ständigt utsätta sin kropp för sån här värme kan innebära döden.
Det tar tre år innan hon återhämtat sig-
- efter att ha ruvat den här enda omgången ägg.
De pergamentliknande äggen har fått avtryck efter hennes fjäll.
Det säger en del om hur hårt hon kramar dem.
Äntligen får hon lön för mödan.
Men ungarna måste lämna boet-
- för att hitta mat i den snåriga världen ovanför.
De är över 60 cm-
- tillräckligt stora för att vara ett hot mot skogens smådjur.
Men de är själva potentiella byten.
Särskilt för andra ormar.
Men det här är deras mor.
Ovanligt nog dör inte de här ormarnas modersinstinkt så fort äggen kläcks.
Trots det är skogen så full av faror-
- att bara var hundrade unge kommer att nå vuxen ålder.
Emellanåt lättar pressen lite.
Plötsligt bär ett träd frukt.
Frukten lockar till sig djur-
- och deras måltid leder till ett skrovmål även för markens djur.
En flock penselsvin.
De har gått över tre kilometer genom skogen för att äta av fallfrukten.
Men i Afrikas skogar får man ingenting gratis.
Festmåltiden är en muta.
Svinen kommer transportera fruktens frön långt bort från moderträdet.
Natten sänker sig.
Men en organism, som är varken djur eller växt-
- fortsätter sitt oförtrutna arbete i mörkret.
Marken är täckt av svamp som lever av skogens avfall.
Vissa sällsynta svampar bryter ner avfallet med självlysande enzymer.
Lokalbefolkningen kallar det för schimpanseld.
Utan svamparna skulle alla döda löv snart begrava de levande träden.
Gryning. Den nya dagen illustrerar-
- hur stor kontroll djungeln har över sin egen miljö.
Kongos skogar är Afrikas lungor.
De drar fördel av solens strålar och avger både syre och vattenånga.
Varje hektar skog producerar vattenånga-
-motsvarande 190 000 liter vatten/år.
Det påverkar vädret i skogen.
Molnen täcker skogen och driver upp fuktigheten och temperaturen.
Ett oväder är i antågande.
Kongo är det bördigaste området i Afrika men även det våldsammaste.
Varje år blixtrar det hundra miljoner gånger över skogen.
Det är mer än nån annanstans på jorden.
Och åska innebär regn.
Upp till 95 procent av regnet som faller-
-skapas av skogen själv.
Skyfallen förändrar livsvillkoren för såväl djur som växtlighet.
Det här är ju perfekt väder för grodor.
Ovädret är inledningen till den viktigaste klättringen i grodans liv.
Det är en hanne på jakt efter en partner.
Men då måste han klättra ända upp till toppen.
Han måste hålla huvudet kallt, för regnet lockar även fram jägare.
Lugnt och försiktigt nu.
Äntligen uppe.
Men festen har redan börjat.
Ju högre hannen sitter, desto längre hörs han.
Så platserna längst upp är värda att slåss för.
Han har segrat! Nu sitter han allra längst upp.
Dags att sjunga.
Och en vitmagad hona svarar.
De parar sig.
Förloraren blir tvungen att vänta på nästa oväder.
Hon lägger sina ägg på ett blad.
Och han viker ihop det med bakbenen och klistrar igen det-
-med äggen inuti.
Det här limmade boet är den säkraste platsen grodorna kan hitta på-
-för att skydda sina yngel.
Äggen utvecklas snabbt.
Det är perfekt tajmat.
Regnet sköljer bort limmet och grodynglen glider ur bladen-
-och ner i de växande pölarna.
Regnsäsongen når sin kulmen och marken har bytt utseende totalt.
Skogen är översvämmad. Det är en helt ny värld.
Fisk simmar in från bäckarna-
- och drar nytta av det nya utrymmet, fullt av drunknande insekter.
Det här är en fjärilsfisk.
En fengädda.
Jägaren blir byte.
Fjärilsfisken är för snabb och hoppar undan.
Vattnet drar sig gradvis tillbaka till de vattenvägar-
- som löper genom skogen likt blodkärl.
Det finns så mycket vatten-
- att även små bäckar kan dra med sig gruset runt gamla klippblock.
Här lever en skogsvarelse-
- som har funnits i Kongo i 44 miljoner år.
Kråktrasten.
De är monogama-
- och hannen bekräftar bandet med honan genom att dansa för henne.
De bygger ett bo av lera på undersidan av ett klippblock-
-där det sitter i skydd för regnet.
Honan tar befälet.
Hannen verkar inte riktigt lika skicklig.
Oj då.
Som tur är kan hon rätta till saken.
Nu hämtar hon mjukt bomaterial.
Han har också hämtat lite, men han lyckas inte få till det.
Till slut verkar honan ändå nöjd och de blir klara i grevens tid.
Han kanske ser ut att ha blivit utslängd-
-men de samarbetar faktiskt.
De turas om att ruva äggen i tolvtimmarspass-
-i tre veckors tid.
I sinom tid kläcks äggen-
- och nu får hannen visa vad han går för.
Mask är inte illa. Han sköter sig fint.
Men ungarna är omättliga.
Som tur är finns det annat på menyn.
Han kanske inte är så bra på att bygga bo...
men nu uppväger han den lilla bristen.
Hemmets ljuva lycka!
Kråktrastar bygger bara bo så här.
Så de hade inte haft boet utan bäcken som sköljt bort gruset runt klippan.
Ett oändligt antal bäckar som den här flyter ihop i Centralafrikas floder.
Över 450 miljarder liter regnvatten-
- i tusentals floder är på väg västerut.
Vattnet flyter snabbare över centralplatåns sida-
-och bildar enorma skummande forsar.
Kongoufallet bryter sig fram-
- genom den mest ursprungliga skogen i Afrika.
Kongofloden avleder vatten från ett område stort som Indien-
- och leder det västerut, mot Atlanten.
Men innan det når kusten breddas floderna och tvingar undan skogen.
Och här öppnar sig för första gången stora ytor.
Öppna, platta och trygga ytor.
De här sandstränderna lockar till sig besökare från kusten:
Saxnäbbar på jakt efter en trygg boplats.
Näbbens undre halva är längre än den övre.
De skär igenom vattenytan i en hastighet av 10 m/s.
När den stöter på en fisk slår den igen näbben.
Men varför färdas de uppför floden till de här sandområdena?
Här kommer svaret.
Men barnkammaren är snart borta igen.
Om fyra veckor är här 10 meter djupt.
Om ungarna inte kan flyga vid det laget, kommer de att drunkna.
När saxnäbbarna kommer till världen-
- är deras undre näbbhalva lika lång som den övre.
Medan de väntar på att den ska växa, tränar de på att fånga fisk vid ytan.
Öppna ytor betyder trygghet, men det går inte att gömma sig för ösregnet.
De här ovädren är ett tecken på att saxnäbbarna snart måste ge sig av.
Floden har redan börjat stiga.
I år hinner ungarna flytta i tid.
Det är inte bara vatten som kan röja vägar genom skogen.
Det finns djur som kan göra det också.
De har trampat upp stigar som går kors och tvärs genom skogen-
- och löper i tusentals kilometer i alla riktningar.
De som trampar upp de här stigarna är förvånansvärt skygga.
Men när mörkret faller kan man få en skymt av dem.
Skogselefanter är mycket sociala varelser-
- men i den täta djungeln är det svårt för dem att hitta varandra.
De här elefanterna har det bra.
I Kongo finns det en speciell plats där de kan träffas och mingla lite.
En plats som elefanterna skapat.
Nämligen den här.
Dzanga Bai, den mytomspunna elefantbyn.
Det här är inte bara en mötesplats.
Den stora gläntan tillfredsställer även en annan hunger:
Nämligen den för salt.
Salterna ligger begravda i marken, så elefanterna måste utvinna dem.
De använder snablarna som högtryckssprutor.
De viktiga salterna och umgänget lockar elefanter från vida omkring.
Om en elefant är sugen på att para sig är det här rätt ställe.
Den unge tjuren är inne i en period av musth - d.v.s. ökad sexuell lust.
Han är så upphetsad av hormoner och det tilltalande sällskapet-
- att han har tappat all vett och sans.
Men kommer hans styrkedemonstration att imponera på honorna?
Korna är brunstiga en gång vartannat år.
Så chansen att träffa på en brunstig ko är inte så stor.
Det här kan vara första gången för den unge hannen.
Han har tur. Och det finns inga äldre tjurar som kan sätta honom på plats.
För ett ögonblick är han platsens konung.
Men han får inte härska särskilt länge.
In kliver en annan stark tjur.
Och han är mycket större.
Men den unge tjuren är fortfarande hög på testosteron.
Av djärvhet eller galenskap utmanar han den andre.
Han var chanslös redan från början.
Dzanga Bai är en stor glänta, men den är bara en liten prick i grönskan.
Elefanter fäller träd och trampar upp stigar-
- men ingenting kan hålla skogen tillbaka.
Ingenting förutom Atlanten.
Loango-stranden på Afrikas västkust.
En av vildmarkens sista utposter och en plats där djungeln möter havet.
Här ger skogen vika för sandstränder, vågsvall och frisk havsluft.
Den svala brisen och den varma solen lockar ut djuren ur den mörka skogen.
Först kommer rödbuffel.
Och i vågorna badar flodhästar.
Vattendroppar blåser in från havet och gör gräset salt.
Så här kan elefanterna få sitt goda salt utan att behöva gräva.
Den här honan med unge känner solen på ryggen.
Här är hennes lilla unge trygg.
De kan äta i lugn och ro.
Tjurarna har gott om utrymme, så risken för slagsmål minskar.
Allt från gorillor till skogssvin ger sig ut på stranden för att slappa.
Men skogens djur kan inte stanna här.
Trots hård konkurrens, faror och mörker-
- behöver de sin skog, lika mycket som skogen behöver dem.
Ripped and synced by DBRETAiL